(untitled) (Вісник: Міжнародні відносини, 2024)
Глобалізація світогосподарських зв’язків є однією з головних тенденцій сучасності, яка не лише впливає на еко- номічне життя, а й має глибокі політичні та соціальні наслідки. Вона спричинюється до динамічного розвитку міжнародної інтеграції, яка є невід’ємною складовою міжнародних економічних відносин поряд зі світовими ринками капіталу, товарів, робочої сили та трансферу технологій. Завдяки глибшій інтеграції на регіональному рівні створюються інституційні платформи поширення кооперації на багатосторонній основі. Інтенсифікація регіональної економічної інтеграції здійснюється шляхом трансформації не тільки базових економічних відносин між країнами, а й інституцій регулювання, що визначають матриці поведінки економічних суб’єктів. Одним із проявом економічної інтеграції є лібералізація руху робочої сили задля об’єднання ресурсів та зусиль країн у вирішенні питань внутрішньоінтеграційного співробітництва у галузі регулювання міграційних потоків робочої сили. Існує безліч бар’єрів у сфері міжнародного руху робочої сили, в тому числі і в міграційних потоках у межах інтеграційних угрупувань. Тому центральним напрямом наукових досліджень в умовах посилення регіоналізації світового господарства стає саме аналіз принципів та інструментарій інституційного регулювання міграції робочої сили в інтеграційних об’єднаннях, її еволюції, а також комплексна оцінка економічних та соціальних наслідків цього процесу. Ключовим питанням інституційного регулювання міжнародної міграції робочої сили в регіональних інтеграційних угрупуваннях є оптимізація співвідношення регіоналізму і глобалізму на основі норм та принципів СОТ.