(untitled) (Вісник: Міжнародні відносини, 2025)
Вступ: Стаття розкриває підходи Європейського Союзу до оцінки стану енергетичної безпеки через систему індикаторів в динамічних умовах геополітичних змін. Досліджується трансформація їх ролі, від ігнорованих попереджувальних сигналів до ключових інструментів антикризового управління. Актуальність зумовлена потребою оцінити ефективність політики ЄС у відповідь на енергетичний шантаж росії та ідентифікувати нові виклики після відмови від її енергоносіїв. Методологія: Дослідження базується на аналізі нормативно-правової бази ЄС (план REPowerEU, відповідні регламенти), кількісних індикаторів з офіційних джерел (імпортозалежність, диверсифікація постачальників, стратегічні резерви) та аналітичних звітів міжнародних інституцій. Системний підхід застосовано для оцінки ефективності індикаторів як превентивних та оперативних інструментів в управлінні ризиками. Результати: Встановлено, що до 2022 року індикатори чітко сигналізували про критичну залежність ЄС від росії, однак ці попередження ігнорувалися через брак політичної волі. Після вторгнення індикатори стали основою для встановлення вимірюваних цілей (зменшення попиту, заповнення сховищ ), моніторингу та стабілізації ринку, що дозволило подолати гостру фазу кризи. Водночас виявлено нові системні вразливості: залежність від глобального ринку СПГ, ланцюгів постачання критичної сировини для «зеленого» переходу та зростання кіберзагроз. Висновки: Роль індикаторів енергетичної безпеки в ЄС еволюціонувала від пасивного попередження до активного інструменту управління кризою. Попри продемонстровану стійкість, енергобезпека Союзу залишається динамічною та вразливою. Існуюча система моніторингу потребує адаптації для оцінки нових геополітичних, технологічних та сировинних ризиків. Ефективне управління в майбутньому вимагатиме розробки нових індикаторів, що враховуватимуть складний характер сучасних загроз.